# Два стихотворения

Михаил Петрович Старицкий

На украинском языке: Виклик. Монологи про кохання.

## Михаил Петрович Старицкий


## Два стихотворения

Оригинал здесь: Книжная полка Лукьяна Поворотова. Виклик Ніч яка, Господи! Місячна, зоряна: Ясно, хоч голки збирай... Вийди, коханая, працею зморена, Хоч на хвилиночку в гай! Сядем укупі ми тут під калиною - І над панами я пан... Глянь, моя рибонько, - срібною хвилею Стелеться полем туман; Гай чарівний, ніби променем всипаний, Чи загадався, чи спить? Он на стрункій та високій осичині Листя пестливо тремтить; Небо незміряне всипано зорями - Що то за Божа краса! Перлами-зорями теж під тополями Гра╓ перлиста роса. Ти не лякайся-но, що сво╖ ніженьки Вмочиш в холодну росу: Я тебе, вірная, аж до хатиноньки Сам на руках однесу. Ти не лякайсь, а що змерзнеш, лебедонько: Тепло - ні вітру, ні хмар... Я пригорну тебе до свого серденька, Й займеться зразу, мов жар; Ти не лякайсь, аби тут та підслухали Тиху розмову твою: Нічка поклала всіх, соном окутала - Ані шелесне в гаю! Сплять вороги тво╖, знуджені працею, Нас не сполоха ╖х сміх... Чи ж нам, окривдженим долею клятою, Й хвиля кохання - за гріх? 1870 _________________________________________ Монологи про кохання Там, де місяць поняв срібним сяйвом пишноту долин І знялось із садів-вертоградів пахуче дихання, Що здурманю╓ кров чарівною красою хвилин, - Там спалала жага і злилося з захватом кохання... Чи ти зна╓ш той край, де голубиться збещений Ніл До розпалених скель і шепоче про любощі п'яне? Де шарі╓ смоква і дим в'╓ться з нагірних кадил, Та в блакиті яркій, під промінням лелі╓ і тане? О, розкоші там скрізь... Але ти над усі чарівна: Срібношатий Ліван, - а біліш тво╓ чоло Лівану; Жаркий колір троянд, вабить всіх та краса запашна, Але вуст тво╖х пал запашніший троянд Дагестану. Ой там зорі ясні і пиша між яскравих блідий, Але очі тво╖ за ті зорі яскраві ясніші; У пустелі палкій тішать душу джерела води, Але перса тво╖ солодощів і втіхи повніші. Огрядна і струнка млі╓ пальма на злоті піску, Але ╖й не дістать до приваб твого дивного стану; Лотос повен та╖н між латаття в прозорім ставку, А в тво╖х та╖нах більше ваб, і жаги, і дурману! Ти - богиня краси, ще яко╖ не бачив Едем, У обіймах тво╖х і зростають, і гинуть пориви... Будь мо╓ю "ханим" і прилинь в мій ба╓чний гарем - Нап'╓мося ми чар і замрем у розкошах щасливі!.. 1900 Подготовка текста - Лукьян Поворотов _______________________________________________________________________________